ДРЕБОСЪЧЕТО И КАРЛСОН
- Бобик, Бобик, при мен! Чуваш ли какво ти говоря? При мен!
Е, кажи ми, моля те, не можеше ли да мине без дърпане?
Всеки спор може да се разреши с диалог.
Да, но на вас ви е добре.
Ето - ти, татко, си имаш мама, а ти, мамо, си имаш татко.
А аз си нямам никого. Hикого, даже и кученце!
Извинете, може ли да се приземя тук?
Ка... какво?
Е, какво, казвай къде да кацна! Не виждаш ли, че отслабвам.
Седнете, моля.
Така, да продължим разговора. Как се казваш?
- Аз ли? - Е, не аз. Разбира се, че ти!
- Дре... Дребосъчето. - Уф, Дребос...
Hе! Трябва така да го кажеш. Карлсон, който живее на покрива!
Добре ли е?
Да.
Е, можеш да ме наричаш и само Карлсон. Е, здравей, Дребосъче!
- Здравей, Карлсон. - Е, ето!
Да продължим разговора. На колко си години?
- Седем. - Какво, "седем"?
- А... какво? - А аз си мислех, че си на осем!
Е, какво ме гледаш? Защо не ме попиташ аз на колко съм години?
О, изини ме, моля те, на колко си години?
Аз съм мъж в разцвета на силите си!
Така ли? А на каква възраст е този... разцвет на силите?
Е, знаеш ли... м-м... Да не говорим за това.
- А може ли да натисна? - Давай, натискай!
Стоп! Имаш ли сладко?
- Да. - Донеси го!
Ето така.
- Пак да натисна? - Натискай!
Ах, ти!
- Дребосъче, с мен няма да скучаеш! - Какво правиш?
- Лудувам. Е, всъщност се люлея. - Ще падне.
Спокойствие и само спокойствие.
И все пак падна, честна дума! Падна! Видя ли? Разби се на дребни парчета!
Дребни парчета!Само ми е интересно, какво ще каже мама?
Е, мама, мама... Ами това е част от живота.
Да, утре ще ти дам 10000 полилеи. Хайде да лудуваме, а?
- Представям си как ще се разсърди татко. - Татко? Какво татко? Да? Е, аз отлитам.
- Спокойствие и само спокойствие. - Какво е станало тук?
Дребна работа. Част от живота.
Да, и ще донесе 10000 полилея.
Е, братче, всеки трябва да отговаря за постъпките си.
И не прехвърляй вината си на някакъв, нали ме разибраш, Карлсон.
Така! Правилно, татко! Е, хайде на кино, че ще закъснеем.
Ах, ти!
- Мамо, слушай. - А?
Когато брат ми порасте... ще се ожени и ще умре...
А аз какво, после ще трябва да се женя за старата му жена, така ли?
Защо? Защо мислиш така?
Аз износвам старите му... Тези... пижами, кънки, велосипед...
И всичко останало износвам.
Обещавам ти, че ще те избавя от старата му жена.
Това е добре, но изобщо...
Повече ми се иска да имам кученце, отколкото жена.
- Спокойствие и само спокойствие. - Карлсон...
Карлсон!
Здравей, Дребосъче!
- Колко е хубаво, че долетя! - Още не е толкова хубаво.
Карлсон, мама много строго ми забрани да пипам... това... да не пипам сладкото.
Ех, колко си противен!
Kогато най-болния човек на света вземе 2-3 лъжички сладко, ох!
Ох, да не си болен?
Да, имам най-високата температура на света!
- А! - Да, ако искаш да знаеш.
Знаеш ли, че трябва да ми бъдеш като родна майка?
Слушай, мисля, че не си болен.
- Не съм болен ли? - Не си.
- А аз ти казвам, че съм болен! - Не, не си болен.
Колко си противен! Не мога ли и аз да се разболея като всички хора?
- Ти искаш да се разболееш ли? - А ти нима не го искаш?
- Не. - Всички го искат, да си лежат...
Слушай, ще отлетим при мен, аз ще легна в леглото,
а ти ще ме попиташ как се чувствам, а?
А аз ще ти отговоря, че съм най-болният човек на света.
Повече нищо не ми трябва, освен, може би...
Е, някоя голяма торта, може и с шоколад.
Или, може би, някое прeголямо, голямо пакетче с бонбони. Това е.
"Аз съм при Карлсон, който живее на покрива."
Ех!
- Какво, какво? - Какво "какво"? Hищо. Летим.
Да не си забравил сладкото?
Не, взех го, взех го.
- Взе ли го? - Да.
- Слушай, а да не си забравил бонбоните? - Не съм, тук са!
Не ме стискай за шията, не ме стискай за шията.
КАРЛСОН, КОЙТО ЖИВЕЕ НА ПОКРИВА
Добре дошъл, скъпи приятелю Карлсон! Е, и ти заповядай...
Ох, шията ми изтръпна.
Така, забравих, аз съм най-тежко болният в света човек, най-теж...
Какво стоиш? Какво стоиш? Ти се канеше да ми бъдеш родна майка.
Е?
А ти имаш ли някакви лекарства?
Какви лекарства? Нали си взел всичко със себе си!
Е, хайде, лекувай ме.
- А ако това не помогне? - О, започни веднага и сам ще видиш.
Ох, аз съм най-тежко болният, най-тежко болният човек на света...
Е, как е?
Там не остана ли още малко сладко?
- Не, няма повече сладко. - Какво, изобщо ли няма сладко?
Не.
- Нито капка? - Не.
Жалко...
Стана чудо! Приятел спаси живота на приятеля си!
Нашият скъп Карлсон сега е с нормална температура и му се полага да си поиграе.
Слушай, Дребосъче, хайде да се разходим по покрива.
- Но защо? - Е, как защо? Да търсим приключения.
Спокойствие! Само спокойствие.
Провървя ни с времето, а? Ето... Тихо!
Погледни вляво, така... Виждаш ли? Идват двама. Знаеш ли какви са?
О, братче, това са крадци! Те замислят зловещо престъпление на покрива.
Страх ли те е? Мен не. Е, така и трябва.
Какво да правим? O! Да започнем с възпитанието!
Сега ще видиш най-доброто привидение в света - с мотор!
Диво, но симпатично.
Какво, какво крещите? Наоколо хората спят.
- Мамо! - Ай, ай, ай, ай!
Спокойствие и само спокойствие!
Сега ще ви настигна и тогава ще се покикотим!
Остави чаршафа! Остави чаршафа ти казвам!
Слушай, Дребосъче, знаеш ли кое е най-доброто средство на света против крадци?
Това, разбира се, е привидението.
Виж, за теб дойдоха пожарникари. Ето изкачват се.
Слушай, изведнъж ми се прииска вкъщи...
Изобщо много се задържах тук с теб, отдавна трябваше да спя.
Остани си със здраве, Дребосъче, аз си тръгвам.
- Дребосъче, Дребосъче, как ни изплаши. - Е, какво, разтревожихте ли се?
А ти как мислиш? Само си помисли.
Какво щеше да стане, ако беше паднал от покрива? Добре ли щеше да е?
Не.
Какво щеше да стане, ако те бяхме загубили?
- Сигурно бихте се натъжили. - Да се натъжим?
Ти прекрасно знаеш, че за никакви съкровища на света,
не бихме се съгласили да се разделим с теб.
- Даже и за... 100 хиляди милиона? - Даже и за 100 хиляди милиона.
- Значи струвам повече? - Но, разбира се! Глупаче!
- Татко, татко! - Ти защо не спиш?
Татко, не се страхувай, аз само...
Ако аз наистина струвам 100 хиляди милиона,
то не може ли да получа малко джобни?
За да мога да си купя едно малко кученце...
По въпроса за кученцето... трябва да ти кажа, че...
Какво?
Изглежда, че целият ми живот ще мине така - без кученце.
Само като си помисля, че ти се появи преди осем години, малък като трохичка.
Татко, а няма ли да има кученце?
Ох, Боже мой! Cпокойствие и само спокойствие.
Мили-ли-ли-ли-ли!
Бърля-ля-ля-ля-ля!
Е, така няма да играя, аз дойдох при теб на деня на сладкото... на рождения ти ден.
- Какво, не се ли радваш? - Здравей, Карлсон.
- Здравей, Дребосъче, с какво ще ме почерпиш? - С торта.
- С какво? - С осем свещички.
Но, не, такова не ям. Какво е това? Една торта с осем свещи...
Не е ли по-добре така: осем торти с една свещ, а?
Повярвай ми, Карлсон, щастието не е в тортата.
- Ти какво, ума ли си загуби? А в какво друго? - Няма да ми подарят куче.
Какво? Куче?
А аз, Дребосъче? Нима не съм по-добър от едно кученце. A?
Извини ме, Карлсон, връщам се след минутка.
Това е... това не е ли? Куче? Куче! Кученце!
Карлсон, Карлсон, подариха ми кученце!
Карлсон? Карлсон, къде си?
превод и субтитри НИКЧО